Робочо-мусульманська цивілізація

Робочо-мусульманська цивілізація - поняття утворене по аналогії з поняттям робочо-християнської цивілізації з метою опису самобутньої цивілізації, татарської, козацької, руської і української, яка виникла і розвинулась на теренах Рідної України, Дідової Русі і Середньої Євразії, Євразії Татарської, Турецької, Російської, Радянської і післярадянської, Української.

Поняття тісно пов'язане з баченням віровчення і проповіді, теорії і практики смирення (ісламу) перед Богом, Царем Небесним, Творцем Світів і Владикою Безмежжя, теорії і практики життя і творчості блаженного Мухаммада з Аравії і його шанувальників, прихильників і послідовників самоназви "муслім", "араб", "тюрк", "татар" тощо во славу Божу, на радість собі і іншим людям як мусульманства або робочого себто творчого, дієвого, благодатного мусульманства (арабства, татарства тощо). Дане бачення мусульманства має давню традицію на теренах Середньої Євразії, які ідуть ще з часів Татарського царства, збережені в епоху царства Руського і Радянського Союзу, Країни Рад 20 ст. (див. радянський іслам, радянське мусульманство, радянські мусульмани).

Робочо-мусульманська цивілізація як поняття суспільної філософії і філософії історії, української глобалістики тісно пов'язана з Радянським Союзом і поняттями робочого християнства і робочо-християнської цивілізації як цивілізації загальнолюдської, планетарної теж пов'язаних з цією епохою.

Див. також
Мухаммад Аравійський, Ходжа Насир ад-Дін, Старий Хоттабович