Степовий суржик

Степовий суржик - мова степовиків різних епох і куточків Степу Безкрайнього. Фактично мова йде про сукупність різних мов, мов різних родів, племен, народів, військово-політичних і релігійних спільнот, первісно об'єднаних лише спільним проживанням на теренах Степу Безкрайнього, згодом підданством спільним правителям (ханам, царям) і належністю до тих чи інших держав регіону, зокрема Татарської імперії і державних утворень, які виникли на її основі.

На теренах Татарської імперії велике значення мали перш за все мови тюркської мовної сім'ї, монгольської, сино-тібетської, китайської, згодом також індоєвропейської (перська, вірменська, слов'янські, грецька, латина тощо), семітської (арабська, арамейська), кавказські мови (грузинська) та інші. Всі вони приймали участь у формуванні суржика степовиків, який в епоху Татарщини формувався переважно на базі мов тюркської мовної сім'ї (ординська татарська, ординський тюркі).

Після розпаду Татарської імперії на сході Європи, степах і лісах на сході старої Русі (України) посилилось значення слов'янських мов і діалектів на базі церковнослов'янської і руської, почасти західнослов'янських (польської) і південнослов'янських (болгарської). Степовий суржик, суржик християн-степовиків Подніпров'я, який сформувався у цю епоху під великим впливом народної мови старої Русі і руських діалектів Татарщини став згодом основою для формування сучасної української мови, народної і літературної.