Невірівська Софія Алоїзівна



Невірівська Софія Алоїзівна (Воронізька губернія, Російська імперія - Київ, Україна), за спогадами відома серед своїх учнів за свою суворість і принциповість, строгі моральні принципи як Залізна Софа, а у колі сім'ї, серед родичів і нащадків також як Соня, баба Соня, баба Софія та ін. - творча, робоча радянська, російська і українська християнка, українська радянська вчителька, яка одначе в силу свого походження може бути причислена до дарницького, задніпровського і новокиївського дворянства, що з 1950х рр. жила і працювала на теренах Київського Лівобережжя, історичного Задніпров'я, в Дарницькому районі Києва, на той час столиці Радянської України, шляхи життя і творчості якої нагадують про неісповідимі шляхи Софії, Премудрості Божої, а також про Софію Нового Києва, Софію Святої Троєщини на Задніпров'ї, свідок примусового розкуркулення заможних селян, хлібозаготівель і голодовки початку, жертва сталінських репресій кінця 1930х рр., одна з численних київських, українських і руських краєзнавців і екскурсоводів-любителів, дослідниця поховань Дарницького концтабору епохи гітлерівської окупації України 1940х рр. і існування Українського комісарства у складі Німецького царства, з метою збереження і увіковічнення пам'яті загиблих воїнів-червоноармійців, бойових козаків Страшної і Кривавої Орди Країни Рад 20 ст., жінка інваліда війни, інженера і винахідника, українського бойового, красного козака-фронтовика 1940х рр. і простого і грішного київського і українського християнина німецького походження, уродженця Житомирщини Григорія Харитоновича Роде, разом з яким як киянка і громадянка України у складі Країни Рад приймала посильну участь у життєдіяльності і розбудові Нового Києва і отже Святої Троєщини на Лівобережжі. Одна з багатьох людей, які мають відношення до віднайдення і прославлення Софії Нового Києва.

Життєпис
Нащадок і спадкоємиця старовинних шляхетських і дворянських родів Польського королівства і Великих князівств Руського і Литовського, Татарського і Руського царств, Речі Посполитої і Російської імперії, теоретиків і практиків православного, кафоличного, унійного та інших видів і напрямків християнства на протязі століть а також ісламу, єврейства, буддизму, рідновір'я дохристиянської епохи тощо, свідок подій 20 ст.. в т.ч. розкуркулення, колективізації, індустріалізації, сталінських репресій і гітлерівської окупації, окупації Німецьким царством Татарської, Російської, Української і Радянської, Середньої Євразії, Країни Безмежжя між Сходом і Заходом 1940х рр. тощо

Землячка і можливо далека родичка преподобної Олени Флоровської та багатьох інших благодатних, цікавих і талановитих творчих християн і просто людей, жителів регіону, Татарської, Російської, Радянської і Порадянської, в т.ч. Української Євразії, Країни Безмежжя між Сходом і Заходом, в т.ч. росіян, поляків, татар, українців, білорусів, німців, євреїв тощо.

Невірівська Софія Алоїзівна (Воронізька губернія, Російська імперія - Київ, Україна) відома серед учнів як Залізна Софа - українська радянська вчителька російського походження (уродженка Воронізької губернії), яка в 1950х-1970х рр. жила і працювала на теренах Нового Києва на Лівобережжі, жінка українського інженера і винахідника Григорія Харитоновича Роде.

== Життєпис ==

Нащадок дворянських родів Російської імперії і шляхти Речі Посполитої, а також хрещених татар-ординців, що в давнину осіли на Московщині. Охрещена у дитинстві в православну віру, в молодості була в комсомолі,  в 1920х-1930х рр. була свідком громадянської війни на Вороніжчині і Алтаї, під час якої втратила брата і інших родичів, голоду на Поволжжі, колективізації і сталінських репресій 1930х рр. під час яких втратила чоловіка і батька своїх дітей, в 1940х рр. втратила брата, з 1950х рр. жила і працювала вчителькою в Києві, в т.ч. разом з учнями приймала участь у збереженні і увіковічненні пам'яті радянських, в т.ч. українських військовослужбовців (червоноармійців), партійних комуністів і мирних громадян загиблих у Дарницькому концтаборі, що у 1940х рр. розташовувався на київському Задніпров'ї.

Роздуми про її життя і творчість вплинули на осмислення релігійно-філософського поняття Софія Нового Києва, Софія Задніпров'я, яке дозволяє осмислити процес розширення сакрального простору Старого Києва на Новий Київ на Задніпров'ї, звернути увагу на нові смисли і контексти, пов'язані з древньою столицею Рідної України і Старої, Святої, Київської Русі, Святої Троєщини на Подніпров'ї.

Одна з численних заступниць перед Богом, Церквою Христовою, святими і преподобними за жителів Нового Києва на Задніпров'ї і людей своєї, радянської епохи, людей російського, польського та іншого походження, які жили, працювали, поневірялись на теренах країн Радянського союзного господарства.

Поминається в православних храмах і монастирях своїми родичами, нащадками, учнями і просто небайдужими людьми разом зі своїми батьками, дідами-прадідами і іншими родичами, а також разом з далеким родичем родичів, знаменитим київським і українським козаком Федором Фрипулья.