Білінський Григорій Григорович/1

Білінський Григорій Григорович (Капустинці, Пирятинський повіт, Полтавська губернія, Російська імперія - Яготин, УСРР, ССРР) - священник храму на честь Архістратига Михаїла у селі Капустинці, Пирятинського повіту, Полтавської губернії Російської імперії на початку 20 ст., вчитель Закону Божого у місцевій церковно-приходській школі. Згадується у спогадах свого учня Івана Гнатовича Козуба.

Здійснював таїнство хрещення багатьох видатних уродженців і жителів села Капустинці в т.ч. грішних угодників Божих, українських радянських педагогів і довгожителів Якова Капустинського і Антонія Шрамківського, заступників і утішителів для частини родичів, друзів, співбесідників і людей свого оточення протягом життя, заступників перед Богом, Церквою Христовою, святими і преподобними і дідами-прадідами за села краю після своєї смерті, що дозволяє говорити про певний стосунок отця Григорія Білінського до історії місцевої школи життя і творчості козаків-українців, русинів і християн-степовиків, яка в епоху Країни Рад набрала в т.ч. форм звичайної української радянської школи. В 1929-1930х рр. храм Архістратига Михаїла у якому служив отець Григорій було зруйновано, а сам він був виставлений за межі села, у якому жив і як міг і умів служив Богу і Церкві багато років. Згодом багато з тих, хто приймав  у цьому участь або мовчки за цим спостерігав каялись, зрозумівши значення Бога і Церкви Христової, святих і преподобних, угодників Божих, поминання дідів-прадідів у своєму житті і житті громади села і свого народу у період гонінь на Церкву і віру Христову та їхніх прихильників у подальших, 1930х-1990х рр.

Не були винятком і угодники Божі Яків Капустинський і Антоній Шрамківський, які будучи в молодому віці, в 1920х-1930х рр. комсомольцями і протягом життя людьми не особливо церковними і богомільними поступово, стаючи старшими, чудом переживши комуністичну колективізацію і голодомор, сталінські репресії і гітлерівську окупацію 1930х-1950х рр. визнали, що "старі люди правду кажуть - є Бог на світі" і що наявність храмів і постійного богослужіння, священників і проповіді, поминання живих і померлих для сіл їхнього рідного краю зайвим не буде, навіть не зважаючи на те, що світогляд, слова і діла представників кліру далеко не завжди відповідають віровченню Христа і Церкви і очікуванню простих християн.