Гончаренко Іван Михайлович

Гончаренко Іван Михайлович (1923, Княжичі, Броварський район, Київська область, УСРР, ССРР - 2011, Шрамківка, Драбівський район, Черкаська область, Україна) шанований частиною людей з свого оточення як угодник Божий Іван Шрамківський - простий український радянський учитель, викладач і педагог, як і кожен козак-українець, русин і християнин-степовик Подніпров'я, особливо з вищою освітою стихійний (народний) філософ і богослов, який намагався зрозуміти і осмислити свою епоху і оточення, події епохи, вільним чи невільним свідком яких був (розкуркулення, колективізація, голодовка-голодомор, сталінські репресії, гітлерівська окупація України тощо). Життя і діяльність пов'язані з Броварщиною і Драбівщиною, зокрема з селами Княжичі і Шрамківка, з школою "красних козаків і робочих християн", яка діяла на теренах сіл Шрамківка, Капустинці і інших сіл колишнього Пирятинського повіту Полтавської губернії і до якої мали відношення його колеги і співбесідники, в т.ч. тесть Яків Павлович Бублик, родич його жінки і тестя Антон Андрійович Довгий, педагог Тетяна Григорівна Васенко та інші. Випускник Київського Університету за спеціальністю українська мова і література. Онук і співбесідник простих красних козаків і православних, робочих християн Василя Степановича Гончаренка і Василя Кузьмовича Деревця, син і племінник Михайла Васильовича Гончаренка, Семена Васильовича Гончаренка, Євдокії Василівни Деревець і Андрія Васильовича Деревця. Один з тих людей, які любили, знали з дитинства, поважали, однак не ідеалізували і не боялися критикувати угодника Божого Феодосія Задніпровського, в миру київського козака і кумедника Федора Фрипулья, видатного українського, радянського і порадянського художника, філософа і богослова Федора Костянтиновича Тетянича.

Життєпис
Православний козак-українець, християнин-степовик Подніпров'я і русин Київщини з діда-прадіда, випускник Київського Університету імені Тараса Шевченка, ветеран праці, багато років працював вчителем трудового навчання у середній школі села Шрамківка Драбівського району Черкаської області, свідок розкуркулення, колективізації, голодовки (голодомору) і сталінських репресій 1930х і єврофашистської, гітлерівської окупації 1940х рр., повоєнної відбудови областей старої Русі (України) тощо. Свідок загибелі батька, дядька, двоюрідного брата у 1943 році, сам чудом спасся від розстрілу. Все життя не міг забути пережите, хоча і обговорювати з оточуючими його теж не любив, про віру в Бога, допомогу іншим людям, щирість, чесність, порядність і поминання дідів-прадідів не скільки говорив, скільки виражав це власним прикладом, життям і творчістю, так само як і його племінник і співбесідник, видатний київський і український філософ Федір Костянтинович Тетянич (1942-2007), теоретик і практик фрипулізму, власного різновиду прикладного (практичного, робочого) християнства в якому в деякій мірі намагався розв'язати в т.ч. світоглядні проблеми значимі для його рідного дядька Івана і його покоління - віра в Бога і матеріалізм, націоналізм і комунізм, українство і Русь, Європа і Азія та багато-багато інших.

Дома у Шрамківці в свій час зібрав непогану бібліотеку української і російської художньої літератури, підручників з трудового навчання і інших дисциплін, книг з хімії, біології тощо. Після його смерті бібліотека була почасти знищена, почасти розібрана його нащадками.

Одружений на Анастасії Яківні Бублик, дочці блаженного діда Якова з Капустинець, заслуженого вчителя Якова Павловича Бублика (1905-1999), свідка подій 20 ст., стихійного богослова і мовчазного філософа, в т.ч. дослідника понять християнства (робочого християнства), українства, русинства, козацтва (зокрема козацтва красного), комунізму як вчення про гуртожиток різних людей, країн і народів і вчення про комунальне народовладдя, націоналізму і патріотизму, Христа-Бога в образі Доброго, Красного Козака і Кари Божої, Страшної і Кривавої Орди дідів-степовиків в образі Червоної Армії, ленінців, сталінців, гітлерівців тощо.

Рідний дядько українського філософа Федора Тетянича і дід українського філософа Сергія Роде, який мав можливість спілкуватись з ним у дитинстві.

Помер і похований у Шрамківці поряд зі своєю дружиною Анастасією.

Вислови

 * "Поки Бога побачиш, чорта з'їси"


 * "Основне будь людиною, а не іродом"


 * "Не бачили ви смаженого вовка"
 * "Не любите ви роботи"