Довгий Антон Андрійович



Довгий Антон Андрійович (Капустинці, Пирятинський повіт, Полтавська губернія, Російська імперія - Шрамківка, Драбівський район, Черкаська область, Україна) - український педагог і довгожитель, партійний і позапартійний діяч, робітник сахарного заводу і сапожник, родич, співбесідник, учитель і наставник багатьох цікавих людей краю, в т.ч. Якова Павловича Бублика, Володимира Павловича Щерби та багатьох інших, свідок, очевидець і учасник подій 20 ст. на теренах рідного краю, Рідної України і Дідової Русі, Святої Троєщини на Подніпров'ї, теоретик і практик власної версії "красного козацтва і робочого християнства" своєї епохи, один з багатьох заступників, молитвенників і утішителів перед Богом і Церквою Христовою за своїх рідних, близьких, друзів, знайомих, земляків і співбесідників, жителів богоспасаємих сіл Шрамківка і Капустинці і інших сіл округи, колишнього Пирятинського повіту Полтавської губернії Російської імперії, цікавий чоловік своєї епохи.

Довгий Антон Андрійович - український радянський педагог і довгожитель, партійний і позапартійний радянський українець, військовослужбовець, працівник Шрамківського сахзаводу, сапожник, свідок епохи 20 ст. в т.ч. Української революції, розкуркулення, колективізації, голодомору, сталінських репресій, гітлерівської окупації Рідної України і Дідової Русі, почитається частиною своїх родичів, співбесідників і земляків в т.ч. як доброї пам'яті добродушний і блаженний чоловік, угодник Божий Антоній Шрамківський, заступник перед Богом і Церквою, святими і дідами-прадідами за села Шрамківка і Капустинці і інші села колишнього Пирятинського повіту Полтавської губернії Російської імперії, їх уродженців і жителів, в більшості своїй простих і грішних православних, робочих, творчих християн з діда-прадіда. Нащадок корінних жителів краю з 17 сторіччя.

Охрещений своїми благочестивими батьками і отцем Григорієм Білінським на честь преподобного Антонія, засновника і устроїтеля Обителі Матері Божої і іночого гуртожитку на Святих Горах і у Святих Печерах Київських, духовному осередку людей Рідної України, Дідової Русі і Святої Троєщини на Подніпров'ї протягом століть.

Життєпис
Народився у селі Капустинці Пирятинського повіту Полтавської губернії у досить заможній по тим часам родині представників козачого сословія. У 1920х рр. як і багато його однолітків зацікавився революцією, соціалізмом, радвладою, новими суспільно-філософськими і економічними ідеями, які ширились навколо, ліквідацією неписьменності, розвитком науки і техніки, вступив у комсомол.

Формально толком ніде не вчився, по суті закінчив лише чотири класи ЦПШ у рідному селі Капустинці під керівництвом отця Григорія Білінського, згодом повишав свій рівень грамотності самотужки, за допомогою книжок, газет, спілкування з розумними людьми, відвідуванням різноманітних курсів тощо.

В 1929-1933 рр. приймав участь у керівництві колгоспом у селі Кононівка, сім'я в цей час проживала у селі Шрамківка. Був очевидцем багатьох злочинів і зловживань тої епохи, про деякі з них згодом розказував своїм співбесідникам, зокрема своєму учневі, українському краєзнавцеві Володимиру Павловичу Щербі, про що той згадував у статті про нього.

У 1930х рр. проходив строкову службу, був зобов'язаний раз у півроку бувати на військових зборах у Пирятинському гарнізоні. В цей час викладав фізвиховання і військову підготовку у середній школі села Шрамківка, спілкувався з людьми, які мали відношення до організації роботи Шрамківського району.

В часи сталінських репресій і партійних чисток 1937-1938 рр. був виключений з партії, місяць просидів у Драбівській тюрмі, потім після спілкування з жінкою Анастасією відновлюватись у партії відмовився.

У 1940х рр. перебував на території окупованій гітлерівцями, жив у селі Шрамківка, був очевидцем злочинів, насильства і массового вбивства людей гітлерівськими окупантами і їх співробітниками, про цей, неприємний період свого життя і життя рідного краю згадувати судячи за все не любив.

Після війни жив і працював у селі Шрамківка, зокрема на сахарному заводі, підробляв сапожником. Займався хатнім господарством, цікавився життям і іншими людьми, в міру сил і можливості підтримував, заступався, утішав як і належить простому красному козаку і робочому християнинові Рідної України і Дідової Русі.

Помер і похований у селі Шрамківка. Поминається у православних храмах і монастирях Церкви Христової, Церкви Української і Руської, Православної і Кафоличної в т.ч. українською і церковнослов'янською мовами.

Джерела

 * Щерба В.П. Патріарх роду. Стежина довжиною в сто років // Драбівщина. - 2003. - 09 липня - С. ??-??.