Чингізхан



Чингізхан - офіційне ім'я засновника і правителя Царства Ординського, Держави Степу Безкрайнього і Його Нескореного Війська. За однією з версій означає Повелитель Океану, Владика Безмежжя і в цій якості може рівнозначно вживатись і вживалось як ім'я Бога, Істинного Повелителя Океану і Владики Безмежжя степовиками Євразії, воїнами Орди і підданими Татарського царства.

Враховуючи те, що образ Чингізхана (Чингіз-Хана) в історії людства і зокрема народів Степу є досить неоднозначним, швидше це образ ірода і душогуба чим Доброго Царя і Спасителя, Істинного Владики Безмежжя цікавим є співставлення образа Чингізхана як Владики Безмежжя, явленого людству степовиком Темуджином з образом Творця Світів і Владики Безмежжя, який був явлений людству через перфоманси блаженного Феодосія Київського (Фрипульяхана), який у свою чергу тісно пов'язаний з православним світоглядом, руською (українською) вірою, вірою в Христа-Бога в Троїці славного, Доброго Царя Страшної Орди у світогляді християн-степовиків.

Два образи Владики Безмежжя - Грізний і Милостивий, Чингіз-Хан і Фрипулья-Хан чи Христос-Хан, Грізний Цар Страшної Орди степовиків Татарщини як антитеза і разом з тим певна грань віри у Творця Світів, Доброго Владику Вічності, Козака і Художника, Святу Троїцю християн.

Чингізхан - важлива особистість в контексті дослідження історії козацько-християнської цивілізації центральної Євразії і країн колишньої Татарської імперії. У світогляді степовиків старих часів - страшний ірод і душогуб і одночасно заступник усіх вбогих і гонимих. У перекладі зі степового суржика його епохи його ім'я на думку частини дослідників означає ніщо інше як Владика Неосяжного Моря-Окіяну, Владика Безмежжя, що нагадує що ця людина у світогляді степовиків часів утворення Татарської (Ординської) імперії пов'язувалась з самим Господом, Творцем Неба і Землі Піднебесної, Істинним Владикою Безмежжя, Тенгрі-Ханом степовиків-язичників, Христом-Богом степовиків-християн і Аллахом степовиків-мусульман і Буддою степовиків-буддистів. В історії Татарської імперії його родичами, нащадками і шанувальниками робилися спроби прив'язати Чингізхана до тої чи іншої релігійної традиції або навпаки протиставити їй. Відомі літописи, де Чингізхану являється Сам Христос і закликає до створення справедливої монархії, так само відомі літописи де Чингізхан спілкується з мусульманським проповідником де той практично навертає його у віру пророка Мухаммада, так само відомі джерела і позиція деяких буддистів, які розглядали і розглядають Чингізхана у якості прояву Істинного Будди, Владики Безмежжя у контексті їхнього світогляду.

Цікавою у цьому плані видається також порівняння Чингізхана з життям і творчістю Фрипульяхана, себто блаженного київського козака, художника і філософа Федора Тетянича (1942-2007), блаженного Феодосія з Києва, нащадка старих козацько-християнських родів Подніпров'я який у досить своєрідний, кумедний і незвичний спосіб нагадував про Безмежжя і Його Владику (Христа-Бога християн) протягом кількох десятиліть, позиціонуючи Його як Доброго Козака і Художника. Контраст і разом з тим подібність між цими двома суттєво різними особистостями дозволяє досить наочно показувати одну з важливих ідей християнства, що мирна творчість у славу Божу цінується людством вище чим будь-які царські титули і регалії, що для того щоб спілкуватися з Богом, радіти життю і займатися творчістю во славу Божу і на радість собі і іншим людям зовсім не обов'язково ставати царем великої імперії, жорстоким і невмолимим іродом і душогубом, в більшості випадків без цього можна обійтися. Хоча звісно лише Бог усім Суддя - і Чингізхану і Фрипульяхану і нам грішним.