Бублик Кузьма Павлович



Бублик Кузьма Павлович (1901, Капустинці, Пирятинський повіт, Полтавська губернія, Російська імперія - 1925, Старокостянтинів, УСРР, ССРР) - християнин-степовик Подніпров'я, козак-українець, русин Київщини з діда-прадіда, нащадок старовинних родів Рідної України і Дідової Русі, брат заслуженого українського вчителя і довгожителя Якова Павловича Бублика (1905-1999), блаженного діда Якова з Капустинець, в якому йому Господь явив образ Себе як Заступника, Наставника і Утішителя, Красного Козака Рідної України і Господаря Дідової Русі, дав надію на спасіння і життя вічне, що дало йому змогу пережити з Божою поміччю непрості 1930х-1950х рр. був свідком примусової колективізації, голодомору, сталінських репресій і гітлерівської окупації рідного села, прийняв рішення триматися шляху дідів-прадідів, простих козаків і християн краю, так як йому було дано і відкрито.

Життєпис
Народився в сім'ї "полтавських мужиків", себто простих українських сільських християн з Полтавщини, поневолених і пригноблених нащадків козаків Війська Запорозького, записаних у християнське (селянське, кріпацьке) сословіє. Охрещений в храмі на честь Святої Троїці села Положаї, в приході до якого мала відношення сім'я його матері, уродженки села Ташань, Єлизавети Андріївни Кужільної. У 15 років потрапив у якості козачка на службу до пана Бохановського з села Ничипорівка під Яготином, потім вчився у сільськогосподарському училищі у Лубнах, по призову потрапив в Українську Червону (Українську Радянську, Українську Повстанську) Армію 1920х рр., Корпус Червоних Козаків під керівництвом Віталія Примакова у складі якого приймав участь у розбудові Української Республіки. Трагічно загинув у 1925 році у віці 24 роки, залишивши по собі на десятки років добру пам'ять серед своїх братів, родичів і бойових побратимів. За своє коротке життя встиг прийняти участь у видавництві газети "Слава Труду", організації профспілок і комсомольських осередків на рідній Полтавщині тощо, зокрема в Пирятинському повіті Полтавської губернії, на Київщині і Волині тощо. Враховуючи його щирість, відкритість, людяність і життєлюбство, навряд чи би він підтримав подальші злочини радянського керівництва. Це підтверджується і думкою його братів, які згадували його добрим словом і прямо і неодноразово казали: "наш брат Кузьма загинув за радянську владу - але не за таку"