Бублик Анастасія Яківна

Бублик Анастасія Яківна - дочка діда Якова з Капустинець, жителька Шрамківської пустині, представниця радянського і порадянського українства, прихильниця Східної Церкви, Церкви Руської і Української під опікою Київської митрополії (патріархії), богослужіння рідною, материною українською мовою і особисто патріарха Філарета, визнаного як відомо далеко не всіма прихильниками Східної, Руської і Української Церкви.

Бублик Анастасія Яківна (1929, Капустинці, Бирлівська округа, Харківська область, УСРР, ССРР) - 2007, Шрамківка, Драбівський район, Черкаська область, Україна) - український радянський лікар-стоматолог, випускниця Київського стоматологічного інституту, проста радянська українка з "полтавських мужиків", про що згадувала з гордістю, прихильниця самостійності Українського господарства зі столицею в Києві.

Дочка українського радянського педагога, довгожителя і очевидця епохи Якова Павловича Бублика (1905-1999), далеко не в усьому погоджувалась зі своїм батьком, маючи інший погляд на речі з багатьох питань.

У дитинстві виховувалась мачухою, Галиною Степанівною Бурковською, яку називала мамою, хоч сприймала все ж таки як не зовсім рідну, згадуючи з любов'ю і повагою, як жінку, яка багато працювала у них по господарству, готувала їсти, мила, прала тощо, як матір свого зведеного брата Василя тощо, хоча рідну бабу Єлизавету Андріївну Кужільну все ж таки любила і шанувала більше, сприймаючи саме її як найбільшу свою утішительку, розрадницю і наставницю.

Будучи нащадком і спадкоємицею старовинних українських, руських і козачих родів Подніпров'я, Рідної України і Святої Русі через брак належного для її покоління релігійного виховання до віри дідів-прадідів як і багато людей її епохи і покоління, як і її батько, грішний, але разом з тим і блаженний дід Яків, який твердив, що "старі люди правду кажуть - є Бог на світі" прийшла не одразу, поступово, крок за кроком, в т.ч. спілкуючись зі старшими людьми, читаючи книжки, поминаючи рідних і близьких тощо.

Немало людей згадували і згадують її як чудового лікаря і утішительку, небайдужу до долі рідного краю і його жителів. Неодноразово спілкувалася з племінником свого чоловіка, відомим київським диваком і витівником Федором Фрипулья, який не раз у них гостював.

Будучи людиною того самого покоління, що і преподобний Габріель Самтаврійський як і він критично ставилася до радянського світогляду і комуністичної ідеології, в останні роки свого життя передбачаючи "ленінопад" на теренах рідного краю і господарства і як наслідок нову епоху в історії Рідної України і Порадянської Євразії, більш сприятливу для розвитку Українського господарства і козацько-християнської цивілізації регіону.

Будучи охрещеною у дитинстві в православну віру може поминатись і поминається в православних храмах і монастирях Рідної України, Святої Русі і Всесвіту Божого, Країни Безмежжя між Сходом і Заходом.