"Руські богатирі"

"Руські богатирі" - книга київської, української і російської (руської) письменниці Ірини Карнаухової, яка спирається на легенди і перекази про Рідну Україну і Стару, Дідівську, Київську Русь і Святу Троєщину на Подніпров'ї, про Святі Гори і Печери Київські, про древніх українських і руських правителів, князів і її захисників, богатирів, які побутують у руських народів Слов'янщини себто у східних слов'ян.

Уривок перекладу українською мовою тексту книги "Русские богатыри. Былины в пересказе для детей" письменниці і дослідника руської народної творчості Ірини Валерьянівни Карнаухової (1901-1959), уродженки Старого Києва на Святих Горах Київських, нащадка і спадкоємиці старих українських, руських і козачих родів з Чернігівщини. Малюнки відомого руського (російського) художника Миколи Михайловича Кочергіна (1897-1974).

Вступ


На високих холмах стоїть Київ-город.

В старовину опоясував його земляний вал, окружали рви.

З зелених холмів київських далеко було видно. Видні були пригороди і многолюдні села, тучні землі пахотні, синя лента Дніпра, золоті піски на лівому березі, соснові рощі ...

Пахали під Києвом землю пахарі. По берегам ріки строїли умілі корабельщики легкі лодії, довбили човни дубові. В лугах і по заводям пасли пастухи круторогий скот.

За пригородами і селами тянулись ліси дрімучі. Бродили по ним мисливці-охотники, добували ведмедів, вовків, турів - биків рогатих - і мілкого звіра видимо-невидимо.

А за лісами розкинулись степи без кінця і краю. Шло з тих степів на Русь багато лишенька. Налітали з них на руські села кочівники - палили і грабували, уводили руських людей в полон.

Щоб зберегти від них землю руську, розкинулись по краю степу застави богатирські, маленькі кріпості. Оберігали вони путь на Київ, захищали від ворогів, від чужих людей. А по степам без усталі розїзжали богатирі на могутніх конях, зорко вглядувались вдаль, чи не видно ворожих багать, чи не чутно топота чужих коней.

Дні і місяці, роки, десятиліття оберігав землю рідну Ілля Муромець, ні дома собі не побудував, ні сім'ї не завів. І Добриня, і Олекса, і Дунай Іванович - всі в степу да в чистому полі правили службу воїнську. Зрідка збирались вони до князя Володимира на двір - відпочити, погостювати, гуслярів-кобзарів послухать, один за одного узнати.

Коли тривожне врем'я, потрібні богатирі-воїни, з честю зустрічає їх Володимир-князь з княгинею Євпраксією. Для них печі топляться, в гридні - гостиній світлиці - для них столи ломляться від пирогів, калачів, жарених лебедів, від вина, браги, меду солодкого. Для них на лавках барсові шкури лежать, медвежі на стінах розвішані.

Але є у князя Володимира і погреби глубокі, і замки залізні, і кліті кам'яні. Ледь що не по ньому, не згадає князь про ратні подвиги, не погляне на честь богатирську...

Зато в простих хатах по всій Русі простий народ богатирів любить, славить і чествує. Житнім хлібом с ними ділиться, в красний кут саджає і співає пісні про славні подвиги - про те, як бережуть, захищають богатирі рідну Русь!

Слава, слава і в наші дні богатирям - захисникам Вітчизни!

Висока висота піднебесная,

Глубока глубина океан-моря,

Широке роздолля по всій землі

Глубокі омути Дніпровські,

Високі гори Сорочинські,

Темні ліси Брянські,

Чорні грязі Смоленські,

Бистрі-світлі ріки руські.

А і сильні, могутні богатирі на славній Русі!

Джерела

 * http://az.lib.ru/k/karnauhowa_i_w/text_1949_russkie_bogatyri-byliny.shtml